OSA 2: Lahjasolulapsen vanhemmuus
Minä/me (lahjasolulapsen-) vanhempana
Ensimmäisessä valmennusjaksossa käsittelimme riittävää vanhemmuutta ja vanhemmuuteen liittyviä myyttejä. Tässä toisessa jaksossa pysähdymme tarkemmin lahjasolujen avulla vanhemmaksi tulemiseen ja siihen, miten se mahdollisesti vaikuttaa vanhempana toimimiseen.
Onko lahjasolulapsen vanhemmuus erilaista?
Ei- geneettistä vanhemmuutta ja sen vaikutusta lapsi-vanhempisuhteen laatuun on tutkittu melko paljon mm. pitkittäistutkimuksilla (esim. Golombok ym. 2005, 2005, 2006, 2011, 2013; Bos&Balen 2010.). Tutkimusten lähtöoletuksena on ollut, että geneettisen siteen puuttumisella olisi vaikutusta vanhemmuuteen sekä vanhempi-lapsisuhteeseen, ja sitä kautta lapsen hyvinvointiin ja identiteetin kehittymiseen.
Tutkimukset ovat osoittaneet, että geneettisen siteen puuttumisella ei ole vaikutusta vanhempi-lapsisuhteeseen negatiivisesti, pikemminkin päinvastoin. Lahjasolujen avulla vanhemmaksi tulleet ovat hyvin sitoutuneita ja valmistautuneita vanhemmuuteen, lapsi on ollut vanhemmille hyvin toivottu ja odotettu. Omistautuminen ja sitoutuminen vanhemmuuteen on tärkeämpää vanhempi-lapsisuhteen kannalta kuin geneettinen yhteys.
Kiintymyssuhde lapsi-vanhempisuhteen pohjana
Lapsen ja vanhemman välinen kiintyminen on aivojen synnynnäinen mekanismi, joka on lapsen hengissä säilymisen kannalta välttämätöntä. Mielen tasolla kiintymys mahdollistaa ihmissuhteen, joka auttaa lapsen kehittymättömiä aivoja käyttämään vanhemman kehittyneitä aivoja oman kehityksen edistämiseen.
- Kiintymyssuhde kuvaa kahden ihmisen välistä etäisyyttä ja sen muutoksia.
- Kiintymyssysteemin aktivoituminen näkyy lapsen toiminnassa erilaisina tapoina saada aikuinen tulemaan lähelle ja hakeutua aikuisen lähelle.
1.Lapsi syntyy tähän maailmaan valmiina kiintymään hänestä huolta pitävään aikuiseen, lapsi ei välitä siitä, onko heidän välillään yhteiset geenit vai ei.
- Lapsi kiintyy niihin ihmisiin, joilla on fyysinen ja psyykkinen yhteys lapseen, ja jotka omistautuvat hänelle ja hänen tarpeilleen pyyteettömästi.
2. Kiintymyssuhde rakentuu ja rakennetaan lapsen ja aikuisen välille välittämisen, huolenpidon sekä kaiken hyväksyvän ja rakastavan katseen kautta.
- Kiintymyssuhde syntyy toistuvista turvallisista vuorovaikutustilanteista lapsen ja vanhemman välillä.
3. Kiintymyssuhde kuvastaa lapsen turvallisuuden tasoa suhteessa hänestä huolehtivaan aikuiseen.
- Turvallinen kiintymyssuhde syntyy, kun lapsi elää ennakoitavassa ympäristössä, jossa hän voi näyttää kaikki tunteensa ilman pelkoa hylkäämisestä.
![Kuvassa nainen pitelee lasta hiekkarannalla katsoen alaspäin vettä, joka osuu jalkoihin](https://helminauha.info/wp-content/uploads/2019/10/photo-1528743061033-811f9c409881.jpg)
Kiintymyssuhde vs. geenit
Kiintymyssuhde ei synny itsestään yhteisten geenien tai verisiteen kautta, vaan kiintymyssuhteen syntyminen edellyttää hoivaajalta aktiivista huomion suuntaamista lapseen ja lapsen mielen jatkuvaa tavoittelua. Varhainen vuorovaikutus vanhemman ja lapsen välillä tapahtuu ilmeiden, eleiden, katseen ja äänien muodostaman vastavuoroisuuden avulla. Kiintymyssuhde muodostuu yhteisistä hetkistä ja elämästä vauvan kanssa, sekä vauvan tarpeet huomioivasta sensitiivisestä vauvan hoitamisesta ja huolenpidosta. Itku on lapsen yksi kiintymiskäyttäytymisen muoto, jonka avulla hän kutsuu hoivaajan lähestymään lasta ja pyrkimään siihen, että itkun aiheuttaja saadaan poistettua.
Varhaiseen vuorovaikutukseen vaikuttavia tekijöitä ovat vanhemman oma kiintymyssuhde ja kyky sensitiivisyyteen lapsen tarpeiden suhteen, vanhemman stressikokemukset, odotukset vauvasta ja taidot hoitaa lasta sekä käsitykset omasta kyvystä säädellä lapsen toimintaa. Lapsen temperamentti ja sen yhteensopivuus vanhemman kanssa vaikuttavat myös varhaiseen vuorovaikutukseen.
Omat aiemmat kiintymyskokemuksemme vaikuttavat tapaamme kokea ja elää tärkeitä ihmissuhteitamme tässä hetkessä. Oman kiintymyssuhteen tunteminen auttaa vanhempaa tulemaan tietoiseksi lapsen käytöksen taustalla olevista asioista ja mahdollistaa vanhemman empaattisen suhtautumisen lapseen, vaikka lapsi ilmentäisi tarvitsevuuttaan epäloogisilla ja lapsen kannalta epäedullisilla keinoilla. On hyödyllistä tuntea oma kiintymyssuhde, sillä se auttaa ymmärtämään niin itseä kuin toista paremmin. Omaa ja toisen käyttäytymistä kohtaan on silloin myös helpompi tuntea myötätuntoa.
Kiintymyssuhteen kehittyminen
Lapsen kehityksen kulkua ohjaavat muistiin tallentuneet aiemmat kokemukset vuorovaikutustilanteista vanhemman kanssa ja niistä syntyy lapselle sisäistettyjä työskentelymalleja, joiden avulla lapsi toimii vanhemman kanssa.
ESIVAIHE 0 - 12 vko -> lapsi toivoo, että joku on lähellä ja tyydyttää perustarpeet.
KEHITTYVÄ KIINTYMYSSUHDE 12 vko - 6 kk -> lapsi tunnistaa ensisijaisen hoivaajan ja reaktiot häntä kohtaan ovat voimakkaampia kuin muita hoivaajia kohtaan.
SPESIFI KIINTYMYSSUHDE 6 - 7 kk - 2 v -> lapsi alkaa vierastaa ja tunnistaa selvästi ensisijaisen hoivaajan, hakee turvaa vanhemmasta ja pyrkii ylläpitämään häneen kontaktia.
TAVOITTEELLINEN KUMPPANUUS 2 v -> tunnistaa hoivaajan mielenliikkeet ja omat tarpeet eivät ole enää ensisijaisia. Ottaa vähitellen huomioon hoivaajan toiveita ja tarpeita sekä mukauttaa omaa toimintaa sen mukaan.
Kiintymyssuhteesta ja sen syntymisestä löydät lisää tietoa esimerkiksi Mannerheimin lastensuojeluliiton sivuilta Lapsen ja vanhemman kiintymyssuhde tai THL:n sivuilta Kiintymyssuhteen merkitys ja sen tukeminen
Kaikki vanhemmuus on haurasta ja vajavaista,
mutta joka päivä voi aloittaa uudelleen ja tehdä taas parhaansa.
Mentalisaatio lahjasolulapsen vanhemman apuna
Mentalisaatiolla tarkoitetaan mielen pitämistä mielessä (keeping mind in mind), ja käytännössä se tarkoittaa toisen tarpeiden ja näkökulman huomioimista. Sillä tarkoitetaan kykyä ymmärtää, että oma ja toisen ihmisen käyttäytyminen ovat kytköksissä mielensisäiseen tilaan ja tunteisiin.
Lahjasoluilla perheellistymiseen liittyy vanhemmalla ymmärrettävästi monenlaisia ristiriitaisia tunteita. Surua tahattoman lapsettomuuden kokemuksesta, huolta ympäristön suhtautumisesta lahjasukusolujen käyttöön sekä pohdintoja lapsen omasta suhtautumisesta tähän omanlaiseen tapaan tulla perheeksi. Mentalisaatio auttaa vanhempaa mm. pohdinnoissa lahjasoluista lapselle puhumisen suhteen.
Mentalisaation avulla vanhempi tavoittelee lapsen mieltä aktiivisesti ja tahtoo havainnoida lapsen tarpeita ja tunteita sekä altistaa itsensä niille mahdollisista omista peloista huolimatta. Vanhempi asettaa lapsen tarpeet ja oikeuden tietää oman tarinansa omien pelkojen ja huolien edelle. Lapsen mielen tavoittelu tulee vanhemmalle luonnostaan, sillä vanhempi on tehnyt sitä jo lapsen ollessa vatsassa. Lapsi katsoo vanhempaansa ja katseen avulla kysyy millainen olen sinun mielessäsi? Vanhemman tapa katsoa lasta ja puhua lapselle välittää lapselle mielikuvan siitä, millainen hän on.
Mentalisaatiosta voit lukea lisää Mannerheimin lastensuojeluliiton sivuilta Mentalisaatio vanhemmuudessa.
Q & A - lahjasoluilla lapsen saaneiden vanhempien kysymyksiä
Jaksaisiko tyytymättömyyden paremmin (toisin sanoen rakastaisiko lasta ehdottomammin), jos kyseessä olisi geneettisesti oma lapsi?
VASTAUS: Rakkaus ja kiintymyssuhde lapseen eivät synny geneettisen yhteyden kautta, vaan lapsen ja vanhemman välisen kiintymyssuhteen eteen tulee tehdä töitä. Lapsi ei arvota vanhempaansa sen mukaan, jakavatko he samat geenit, vaan lapsi kaipaa vanhemmalta tarpeidensa tyydyttämistä ja vilpitöntä rakkautta. Lasta rakastava katse osoittaa lapselle kuinka tärkeä hän on vanhemman mielestä. Rakastavan katseen kautta lapsi muodostaa itsestään kuvaa tärkeänä ja merkityksellisenä ihmisenä, jonka arvo ei määrity perheessä geenien perusteella. Helminauha-hankkeen lahjasolulasten vanhempien perhevalmennuksessa todetaan, että vanhemmuus on yhtä vaikeaa ja helppoa, vaikka lapsen kanssa jakaisi samat geenit.
Olen löytänyt joskus itseni ihmettelemästä, mistä lapseni on mahtanut periä jonkun ominaisuuden, kun ei ainakaaan minulta. Tekisinkö samoin, jos jakaisin lapseni kanssa saman geeniperimän?
VASTAUS: Vanhempi ei voi koskaan vaikuttaa siihen, mitkä geenit tai ominaisuudet siirtyvät tai ovat siirtymättä lapseen. On tärkeää muistaa, että lapsi on oma yksilönsä, toisinaan jotkut taidot tulevat sukupolvien takaa, on sattumaa, mitkä geenit aktivoituvat kussakin yksilössä. Geeneihin tulee myös mutaatioita ja epigenetiikka on osoittanut, miten myös ympäristötekijöillä on vaikutusta siihen, mitkä geenit siirtyvät eteenpäin ja miten ne lopulta aktivoituvat. Tämä on ihmeellistä ja mahtavaa ja tekee meistä jokaisesta omia, uniikkeja yksilöitämme.
Vanhemmat, jotka ovat saaneet lapsen tutun lahjoittajan avulla, ovat kertoneet, että saattavat löytää yhteneviä piirteitä lapsen ja lahjoittajan välillä tai huomata myös, ettei jokin piirre tule keneltäkään, ei lahjoittajalta eikä saman geneettisen perimän jakavalta vanhemmalta.
Missä vaiheessa sitä lopettaa omien piirteiden etsimisen lapsesta, jos lapsen ja vanhemman välillä on geneettinen katkos?
VASTAUS: Lahjasolulapsi on aina oma lapsi, vaikka vanhemman ja lapsen välillä olisikin geneettinen katkos. Lahjasolutaustaisella lapsella ja vanhemmalla näyttäytyy yhteisen eletyn elämän kautta samankaltaisia piirteitä esimerkiksi käyttäytymisen, toiminnan, ilmeiden ja eleiden kautta, myös yhteinen arvomaailma siirtyy lapselle vanhemman toiminnan kautta. Moni lahjasoluilla lapsen saanut geneettisen katkoksen lapseen omaava vanhempi kertoo, että saattaa silti nähdä lapsessa omia piirteitään myös ulkoisesti. Lapsen näkeminen omana arvokkaana ja uniikkina itsenään on tärkeää ja tämä voi auttaa siinä, ettei lapsesta etsi omia piirteitään.
“Mitä ikinä odotat lapseltasi, unohda se. Anna lapsesi olla oma persoonansa. Älä ikinä vertaa häntä omaan fantasiaasi lapsesta. Tämä ohje koskee kaikkia perheitä.” (Kramer & Cahn 2014, 95.)
POHDINTATEHTÄVÄ:
Mitä sinä ajattelet vanhemmuudesta ja kasvatuksesta, ja miten lapsesi lahjasolutausta mahdollisesti vaikuttaa sinun vanhemmuuteesi?
Sinua voi kiinnostaa
Tuntematon nainen mullisti elämän - Annasta tulikin äiti: ”Ehkä joskus saamme kiittää häntä”
Lapsen kiintymyssuhde vanhempiinsa vaikuttaa pitkälle elämään (kesto 13 min.) Video: Ylen Aamu 30.10.2018
“Vanhempi, uskalla olla epävarma!” – Listasimme 8 huojentavaa havaintoa vauvan ensimmäisestä vuodesta Yle, akuutti 6.11.2019